Vilhelmine Erichsen: Forskelle mellem versioner
Content deleted Content added
→Kilder: ISBN fix |
Rodejong (diskussion | bidrag) Jeg siger det igen. Zahrtmans tilbøjeligheder er ikke relevant for Vilhelmine. |
||
Linje 4:
'''Vilhelmine Charlotte Erichsen''' ([[Rønne]], 6. maj 1852 - [[København]], 4. februar 1935) voksede op i [[Erichsens Gård]] i Rønne som det 3. af [[Thomas Erichsen]] og [[Michelle Cathrine Westh]]s 12 børn.
Kristian Zahrtmann var en hyppig gæst i hjemmet og blev meget betaget af Vilhelmine. I et brev til [[August Jerndorff]] fra 1868 skriver han: {{citat|” - Jeg har haft en ung pige af mine bekendte at male, der interesserer mig i høj grad. - Et yndigere barn – hun er 16 år – kan ikke ses; hun er jo i en for de fleste uheldig alder, hvortil kommer en overordentlig højde og bredde, en kort hals og foroverbøjet holdning, men det er fejl, der kun så meget mere fremhæver hendes skønhed. Et regelmæsigere ansigt kan vel ikke tænkes- - Hendes hår og øjne er næsten sorte, hendes mund svulmende, og den bleggule farve bliver med sine vexlende og de aldeles regelmæssige, smalle øjenbryn så sydlandsk og melankolsk drømmende, at jeg kan blive så greben deraf, at penslen ryster i hånden. Selv ved hun ikke, at hun er smuk, tværtimod, jeg tror , at hun anser den gulladne farve hæslig, og overhovedet ved hun meget lidt, både af kundskaber og af, hvad livet er og giver. Derfor er hun ofte kommen med mange spørgsmål, der på en gang røber en uvidenhed og mangel på interesse for, hvad der er udenom hende, men som oftest røbe megen indadvendt tænken; og ytringer som hun for flere år siden har ladet falde, forbavse ved deres melankoli. Som elleveårig sagde hun engang, at hun ikke turde gå langs det store hav, thi så hun bølgen, fristedes hun til at gå ned deri,- thi hun ånder og lever med naturen, og viser bestandig tilbøjelighed til at gå op i den store natur ret som en dråbe i havet. Jeg har ofte beskæftiget mig med hende i lang tid, jeg har så søgt at komme på andre tanker, men hver gang kommer jeg tilbage til hende, og hvor jeg ser, når jeg drømmer, står igen den tungsindige skikkelse; der ser ud, som hang der to dråber i de sorte øjenhår, og øjnene ser ikke udaf, de ser kun indad.” - Kristian Zahrtmann}}
Men det var Holger Drachmann hun faldt for
Hun skrev efter egen oplysning
De fik i 1874 en datter, [[Eva Drachmann|Eva]]. I slutningen af 1874 gik de fra hinanden og blev skilt i 1878. Eva skriver i sin bog "[[Vilhelmine, min mor]]":
{{Citat|De skiltes efter 4 års ægteskab. Som digterens muse var Vilhelmine gået ind til et samliv, om hvis alvor og vanskeligheder ingen af dem havde det mindste begreb. Af de to var hun det største barn. Hun nåede ikke at blive voksen, før det hele var forbi. Som gammel reflekterede hun over hvor skæbnebestemt katastrofen kom... Hovedkulds dumpede hun fra den lille by ind i den store skare af "[[Det moderne gennembrud]]s mænd", der samledes hos det unge par på [[Hotel Phoenix Copenhagen|hotel Phønix]]. Hun havde ikke begreb om den mindste husførelse. Hun fortalte selv, hvordan hun gik ind til slagter Arildsen og bad om et stykke inderlår og bønligt tilføjede hun "men endelig ikke for nær ved halsen". Hun havde jo i barndommen og hele opvæksten intet nyttigt foretaget sig - intet andet end at drømme. - Eva Drachmann}}
4. november 1878 blev hun gift med proprietær [[Valdemar Hilarius-Kalkau]]. De levede ulykkeligt til han døde i 1925 73 år gammel. Hun døde i 1935 i en alder af 83 år.
== Kilder ==
* Drachmann, Eva - (1953) ''Vilhelmine, min mor''. S. 148-157 - Udgiver: Gyldendalske Boghandel Nordisk Forlag - København - Hentet: 22. august 2011
* Knudsen, Ann Vibeke (1990) ''Erichsens Gård i Rønne'' - Udgiver: Bornholms Museum - Rønne - ISBN = 8788179222 - Hentet: 22. august 2011
{{Reflist}}
{{FD|1852|1935|Erichsen, Vilhelmine}}
|